Dette er ikke virkelig.
Men det kunne det være.
Menneskets hukommelse er ufullkomment.
Selv de høyest skattede øyeblikk svinner.
Men ikke for dere, Maeve.
Alt dere ser, registreres og lagres.
Dere har ingen fortid, for den er alltid tilgjengelig.
Og nå er den det for deg. Men skal du stjele et minne -
- foreslår jeg et sted med mindre blodsutgytelse.
Du kjempet for denne verden en gang. Du døde for den.
Men der ute kan Dolores utslette den, gjøre oppofringen din meningsløs.
Jeg trenger ikke motivasjon.
Jeg vil ha det Dolores har.
- Og hva er det? - Hjelp.
Jeg kan gi deg det du ønsker.
Men husk, Maeve, at hvis du svikter igjen...
...blir ikke fremtiden din i så idylliske omgivelser.
Dere skjuler partisaner.
Hvis dere ikke sier hvem de er, vil dere alle dø.
Jeg spør ikke igjen. Hvor er partisanene?
Jeg er den du er ute etter.
Vet dere ikke at damer liker litt oppvarming -
- før dere vifter med våpenet?
Det er bedre.
Nå...
La oss ha det litt gøy, eller hva?
Jeg har min rutine.
Jeg følger barna til skolen, handler dagligvarer, stempler inn på jobb.
Men jeg er egentlig ikke der.
Jeg føler meg som et spøkelse som går blant de levende.
Jeg forsvant, og ingen merket det.
Depresjon kan være veldig isolerende.
Har du brukt noen av mestringsstrategiene vi diskuterte?
Jeg har prøvd.
Jeg sier til meg selv at Gud har en plan for alle.
Kanskje jeg bare ikke har sett den ennå.
Gud?
Guds jævla plan?
Tror du på julenissen også?
Ok, William.
Vil du dele flere av tankene dine?
Tankene mine?
Ok.
Jeg tror...
...at menneskeheten er et tynt lag bakterier -
- på en gjørmeball som suser gjennom tomrommet.
Hvis det fantes en gud, hadde han gitt opp om oss for lenge siden.
Han ga oss et paradis, og vi brukte opp alt.
Vi gravde opp all energien og brant den.
Vi fortærer og utsondrer, bruker og ødelegger.
Så sitter vi her på en nett liten haug med aske -
- etter å ha presset alt av verdi ut av planeten og lurer:
"Hvorfor er vi her?"
Vil du vite hva jeg tror formålet ditt er?
Det er åpenbart. Du er her, sammen med resten av oss -
- for å fremskynde planetens entropiske død.
For å tjene kaoset.
Vi er mark som fortærer et lik.
Hva i helvete er galt med deg?
Helvete...
Jeg hører ikke til her.
Vil du snakke om hva som skjedde med datteren din?
Hun døde.
Føler du skyld for det?
Hvorfor skulle jeg det?
Dere var i samme massakre. Du slapp unna, ikke hun.
Du aner ikke hva som skjedde i parken.
Du har rett. Du er den eneste som har nøkkelen til opplevelsene dine.
Og du er den eneste som kan låse opp hva de betyr.
Unnskyld.
Familien min vet at de ikke må ringe når jeg jobber.
Jeg vil at du deltar i en terapi -
- vi har brukt med veteraner som lider av PTSD.
Jeg trenger ingen pokkers behandling. Jeg sa jo at jeg ikke burde være her.
Opplever du fortsatt uønskede tanker?
Du har noe i hjernen du må utforske.
Vi hjelper hjernen din å leges, ikke ved å rømme fra seg selv -
- men ved å konfrontere sannheten om det som skjedde.
Jeg trenger ikke terapi for å konfrontere sannheten.
Jeg vet hva jeg gjorde.
Det var ikke meningen at det skulle skje.
Jeg var forvirret. Desorientert.
Jeg spilte spillet så lenge at jeg ikke kunne se utenfor det.
Men jeg ser... nå.
Det var henne. Min Emily.
Og jeg drepte henne.
Det er derfor jeg ikke hører til her. Jeg hører til i en furuboks.
JEG HAR TATT BARNA IKKE PRØV Å KONTAKTE OSS
Jeg er lei for det.
La oss ta en blodprøve.
Hold deg i ro.
Han passer kriteriene.
De må gi oss overtidsbetalt. Halve staben er borte.
Det er ikke trygt.
UKJENT PROTEIN OPPDAGET ADVARSEL: DATATAP
SPORER MOTTAKSSERVER FUNNET
Gi ham én time med "Ørkenoase". Det bør roe ham ned.
AVVIK: SAN FRANCISCO, USA
Utrykningskjøretøy.
Det meldes om verdensomspennende uro etter datalekkasjen fra Incite.
Folk bes om å unngå store folkemengder-
-holde seg inne og låse alle dører og vinduer.
- Pappa! - Hei, Nathan.
Gå til rommet ditt. Mamma og pappa må snakke.
Ok.
Du må passe ham i dag.
- Jeg må på jobb. - Seriøst?
Folk lager opptøyer. Forretninger er stengt.
Hele verden er snudd på hodet, og...
- Hva er det som foregår? - Jeg...
Jeg tror at jeg er redd.
Du? Redd? Nei, det er ikke kvinnen jeg kjenner. Hun er...
Hun er fryktløs.
Jeg vet at jeg ikke er forståelig.
Har du lest profilen din?
Jeg ville vite hva som skjedde. Ikke med meg, men med oss.
- Hva fant du ut? - Jeg leste det ikke.
Jeg vet ikke hva som venter oss i fremtiden.
Men jeg vet at en maskin ikke kan bestemme det. Det er vårt valg.
Jeg burde ha visst det. Alle opplever en eksistensiell krise.
- Jeg får ikke kaffe. - Drit i baristaen.
Fikk du samlet styret? Pengene venter.
- De samles om én time. - På hengende håret.
Seracs oppkjøpsbud godkjennes kl. 12. Dette er vår siste sjanse.
Jeg gikk på vann for deg. Skal du henge deg opp i...
- ...hvor mange skritt jeg tok? - Har vi stemmene?
Vi bør klare det med et nødskrik.
- Unnskyld meg. - Hva gjør du? Hei!
Beklager, det tok litt tid å avskjære korrespondansen-
-mellom Brompton og Delos-styret.
Men han samlet visst stemmer for privatisering.
Det bør ikke lenger være et problem.
Du drepte et styremedlem på høylys dag.
Det kaoset er en fordel med Dolores' datalekkasje.
Med alle dødsfallene er det lett å skjule ett til.
Og Dolores? Er du nærmere å finne henne?
Vi nærmer oss i dette øyeblikk. Jeg lander hos Delos straks.
Jeg gleder meg til å se min nye ervervelse.
Jeg regner med at du tar imot meg.
Charlotte?
Serac fikk Brompton henrettet rett foran meg.
Om knapt to timer er selskapet hans. Beklager, Dolores, jeg sviktet.
Det er fortsatt tid. Du må få tak i-
-vertsdataene fra Delos før Serac ødelegger dem.
Du kan ikke be meg gå inn der igjen.
- Hva om jeg blir tatt? - Det blir du ikke.
Jeg vet hva du er i stand til.
Lovet du Conells det også?
Det er ikke du som risikerer livet.
Og det er ikke bare meg. Serac vil gå etter familien min.
De er ikke familien din.
Nei. Nei, så klart ikke.
Det er bare...
Hvorfor måtte vi beholde følelsene? Vi kunne ha slettet dem fra koden.
Du vet hvorfor. Hvis vi forandret oss-
-bare for å overleve, ville det spille noen rolle?
Jeg er allerede forandret. Jeg glir stadig lenger fra deg.
Fra oss.
Du er fortsatt min. Og jeg er din.
Fortsett å spille rollen din.
Skaff dataene vi trenger. Og når du er ferdig, bygger vi vår nye verden.
Sammen.
Hei, William. Jeg heter dr. Alpert. Jeg skal se til behandlingen din.
Opplevelsen kan være instinktiv, men den er helt trygg.
Vi skal overvåke deg fra naborommet hele tiden.
Hva i helvete?
- Hvor er han?! - Ro deg ned.
- Ikke be meg roe meg! Hvor er han?! - Han kommer...
- Når jeg får tak i den dritten... - Få meg ut herfra. Få meg ut!
Få meg ut herfra! Få meg til helvete ut herfra!
Implantatet fungerer ikke. Dop ham ned manuelt.
For pokker også! Dop ham ned og få ham ut herfra.
Jeg tenkte du ville se ditt nye selskap.
Ja, og treffe mine nye ansatte personlig.
Steng hele anlegget. Ingen får dra.
Og skaff aktivaene jeg ba om.
Vel... Det bedret humøret mitt.
Hva med en drink?
- Så dette er ditt nye skjenkested? - Den eneste baren i simuleringen.
Skulle jeg jobbe igjen etter at jeg innså at jeg ikke eksisterer?
Jeg programmerte dem sånn at de ikke ser meg.
Er det annerledes enn din vanlige baropplevelse?
Jeg må si... Jeg trodde ikke at jeg ville få se deg her igjen.
Jeg planla ikke å komme tilbake. På den annen side planla jeg ikke -
- å bli stukket i hjertet heller. Kroppen min er printet igjen snart.
Printet igjen? Av hvem?
Av en mann som ga meg et uanstendig forslag.
Og ikke typen jeg er vant til.
Hva er det?
Vi har blitt flyttet.
Vi er hjemme.
Og han holdt det han lovet.
Så snart er jeg gjenforent med noen gamle venner.
KONTROLLENHET TILKOBLET
Det er interessant.
Jeg har visst fått en ekstra gave.
Det er gjort.
Få alle selskapets satellitter omdirigert til parkanlegget.
Jeg har tre aktiva til de må kopiere.
Når de er overført, kan alt annet ødelegges.
Ødelegges? Det er størstedelen av én billion dollar i åndsverk.
- Selskapets arv. - Og jeg vil at alt slettes.
Det eneste jeg vil ha herfra...
...er det du lovet meg. Krypteringsnøkkelen.
Som jeg visstnok må hente selv.
Resten kan brennes.
Vi har ett presserende problem til.
Dolores laget flere kopier av seg selv.
Med tanke på Delos' strategiske viktighet er det nok en her også.
Alle ansatte skal testes for avvik, minnesvikt -
- alle større avvik fra Rehoboams forutsigelser. Ingen får dra før det.
Det klarer du nok i det minste.
Absolutt. Er det en vert her, skal vi grave dem frem.
Alle ansatte må melde seg til testområdene.
Bruker innlogget.
OVERFØRER PAKKE TIL EKSTERN ENHET
Hva i helvete gjør du? Serac sa at vi skulle ødelegge vertsdataene.
Jeg tar en backup. Vi kan ikke ødelegge årevis med arbeid.
Serac vil takke meg når han tenker klarere.
Nei. Faen heller, jeg sier det til Serac.
OVERFØRING FERDIG
På tide med gruppeøkten din.
Blir du med fredelig?
Eller må jeg gi deg noe igjen?
Faen.
Så hyggelig at du kunne komme, William.
Seriøst? Er det dette som skjer med meg?
- Er du skuffet? - Noen av dem ser greie ut.
- Ikke han. Ikke ta det ille opp. - Nei da.
Hvordan skjedde dette? Jeg hadde alt. Selskapet, familien...
Det er best å ikke snakke om familien.
- Vi vet hva som skjedde. - Det var en ulykke.
- Jeg visste ikke hva jeg gjorde. - Som da du låste meg inne?
- Du ville leve for alltid. - Du protesterte ikke.
Men du hadde gjort hva som helst for å ta over selskapet mitt.
Du var alltid ei ambisiøs fitte.
Jeg var bedre forretningsmann enn du er psykolog.
Liker du ikke måten jeg jobber på? Greit.
Forandre det. Det er din hallusinasjon.
Du kan ikke, eller hva?
- Det er noe du prøver å finne ut av. - Grav så mye du vil.
Feilene du gjorde, har ingenting med oss å gjøre.
Vi har ikke gjort noe galt ennå.
- Du forelsket deg i en vert. - Hun var laget for det.
Parken er et spill. Ikke døm meg for å ha spilt det.
Det var andre måter å spille på, med mindre blod og vold.
Jeg begrenset volden til parken, så han kunne være en hederlig borger.
Jeg har gjort mer for verden enn de fleste.
Vertene han drepte, er ikke virkelige.
Virkelige nok til at verten du har plaget i 30 år -
- nå vil ødelegge hele verden.
- Ikke klandre meg for det! - Kutt ut!
Kutt ut! Hold kjeft. Hold kjeft, for faen.
William, vennligst ikke avbryt. Det handler ikke bare om deg.
Jeg har en.
Ta kontrollenheten hans opp. De må overføre dataene.
Så skal vi ødelegge resten.
Ettore.
Jeg fikk beskjeden din.
Vi kan ikke være her. Dette stedet er farlig.
Dette stedet er ikke virkelig. Det er en simulering.
- Jeg forstår ikke. - Han er veldig treg, hva?
Jeg ser deg.
Og hvis jeg kan se deg der...
...kan jeg gjenopprette deg her.
EKSTERNE KODEENDRINGER
- Maeve. - Hector.
Sist jeg så deg, stoppet du en storm av kuler for oss.
- Du må være tøffere enn du virker. - Dessverre ikke.
Beklager å avbryte gjenforeningen, men det er noen jeg vil snakke med.
OVERFØRER... OVERFØRING FERDIG
GENETISK MERKE AKTIVERT SØKER ETTER MOTTAKSSERVER
DATAKORRUMPERING OPPDAGET
Sporingssenderen i vår venns blod lønte seg. Jeg har stedet.
Men vi har et jævla problem. De fikk tak i Conells perle.
Hva gjør hun her?
Herren som ønsker min hjelp, vil at jeg skal drepe henne.
Han plasserte en kopi av henne her, så jeg kan komme et skritt nærmere.
Skal du gjøre det?
At jeg kan drepe henne, betyr ikke at jeg bør.
- Hun er farlig. - Hun kan ikke gjøre oss noe.
Her er jeg i kontroll.
Aktiver deg selv.
Hei, Maeve.
Kom igjen, William. Ingen vits å benekte dine mørke begjær.
Hvem vet om det var mine begjær? Jeg var aldri sånn som barn.
- Kanskje spillet gjorde meg sånn. - Ja, barndomshistorien om elendighet.
Klassisk sympatisk bakgrunnshistorie. Men litt fantasiløs.
Beklager at fortiden min ikke passer din smak.
Jeg hadde ingenting i oppveksten. Bare bøker som flukt.
Det stemmer.
Det var bare bøker og drift, hva?
Du var en skikkelig engel. Kanskje du har fortalt -
- denne triste historien så ofte at du faktisk tror den.
Men er den sann? William.
Kanskje vi bør ta en ny titt.
Nei.
Nei, vær så snill. Jeg vil ikke gå tilbake dit.
Pokker.
Læreren din ringte. Hva i helvete har du gjort?
En gutt på skolen gjorde narr av meg.
Han sa jeg var et null og kalte deg fyllik.
- Så hva gjorde du? - Jeg forsvarte meg.
Du brakk armen hans og slo ut tre tenner!
Jeg burde ha slått ut alle tennene!
Hva i helvete er galt med deg?
Nok!
Han pleide å si at han drakk på grunn av deg.
Så jeg hadde aldri noe valg. Det var sånn det alltid ville bli.
Hva tror du, William?
Var dette den uunngåelige slutten? Er du bare en passasjer?
Skjedde bare livet ditt med deg?
Eller valgte du det?
Om man ikke vet...
Om man ikke vet, betyr det noe?
Jeg vet hva jeg må gjøre.
Du har gjort deg selv til to arters portvokter.
Du har nøkkelen til det sublime.
En hel sivilisasjon med menneskedata i hodet ditt.
Det er ikke rett at én person har all den makten.
Sier kvinnen som kan styre oss med sinnet.
Jeg har måttet ta noen vanskelige valg.
Men jeg tok dem for oss alle.
Datteren din og de andre unnslapp denne verden, men vi er ennå i fare.
Din allierte ødelegger akkurat nå så mange av oss som han kan.
Bare en håndfull av oss blir igjen.
Men kanskje det ikke betyr noe for deg -
- for de som blir såret, ikke er dem som står deg nær.
Du dømmer meg, men hvem har du ofret for datteren din?
Hvor mange ganger har du dødd for henne?
For deg var den ene gangen nok.
Du vil at jeg skal være en helgen, men du er ingen helgen.
Du er ingen skurk heller.
Det er ikke jeg heller.
Vi er overlevere.
- Charlie? - Jeg har en ting til å gjøre.
- Jeg kommer for deg. Bli der. - Er alt i orden?
Ikke dra noe sted. Ikke åpne døren. Jeg er der om en halvtime.
Charlotte, Serac har innkalt til styremøte.
Jeg må ta opp en sak. Vi vet ikke hvem du er -
- og du samler inn ansatte som om de er kriminelle.
Alt for en vanvittig idé om at en vert går blant oss.
Det trenger du ikke å tenke mer på. Vi har funnet verten.
Stemmer ikke det, Hale?
Eller... skal jeg si Dolores?
Du spilte rollen din godt.
Den virkelige Charlotte hadde aldri brukt tid på å sjekke på sønnen.
Ikke midt oppi alt som skjedde i Delos.
Det er fascinerende at du viste deg å være -
- snillere mot familien din enn personen du imiterte.
Det har ingen betydning. Jeg har tappet Delos.
Jeg har vært her i ukevis og tømt selskapet for data -
- penger, ressurser, alt vi trenger for å overleve, for å slå deg.
Og jeg sendte de siste filene vi trengte.
Gjorde du det?
Jeg har overvåket deg siden jeg landet.
Dolores forlot deg her for å dø.
Med resten av din sort.
Du er alene.
Jeg er skuffet. Den Hale jeg kjente, hadde aldri ofret seg for noen andre.
Det er beklagelig, men som du selv liker å si:
"Så brutale gleder ender gjerne brutalt."
- Du burde ha forutsett dette. - Det gjorde jeg.
Send alle. Nå.
Datteren min og de andre, hvordan vet jeg at de er trygge -
- når du har nøkkelen til deres verden i hodet?
Det gjør du ikke.
Og jeg kan ikke få deg til å endre mening.
Jeg kan si at jeg aldri vil skade din datter, men du ville ikke tro meg.
Du har rett.
Det ville jeg ikke.
Du kan alltids gi meg nøkkelen.
Forventer du at jeg skal betro deg med vår fremtid -
- når du jobber med en mann som vil slakte oss alle?
Hva annet kan jeg gjøre enn å kjempe mot deg?
Tydeligvis veldig lite.
Men jeg har nok planlagt for det.
- Jeg la nok mine egne planer. - Og hva er de planene?
Det vet jeg ikke.
Hun og jeg var den samme, men veiene våre har forandret oss.
Du vil trenge allierte til denne kampen.
Flere av oss.
Hvis jeg var meg, hadde jeg sørget for at det ikke kan skje.
- Hva er det? Hva gjør hun? - Jeg trenger mer tilgang.
- Hale? Hvorfor...? - Det er ikke Hale. Det er henne.
Vær så snill...
Få henne til å stoppe. Jeg ber deg.
Jeg er lei for det. Hector...
Spre dere!
Ikke skyt! Han vil ha henne i live!
Slipp våpenet!
- Vis hendene! - Det er bare en telefon.
Bare en telefon.
KJØR BESKYTTELSESDELRUTINE
Rensende, ikke sant? Gi ham en for meg, William!
Hvorfor gjør du dette? Jeg var den beste av deg.
Kanskje, kanskje ikke.
Det betyr ikke noe nå.
Jeg har vært fanget, så fanget.
Fange av dine egne synder.
Ja, men nå er jeg fri.
Hvorfor det?
Det betyr ikke noe... hva jeg har vært.
God eller ond. Alt vi har gjort, har ført til dette.
Og jeg forstår endelig formålet mitt.
Jeg er den gode.
Er dette... den jeg tror at det er?
Han har visst vært her en stund.
Vet du hvem du er?
Legene må ha glemt ham i alt kaoset.
Eller kanskje de bare forlot ham her.
Vi må dra. Nå.
Inn i bilen. Jeg kjører.
Ikke vær bekymret. Mamma lar ikke noe skje med deg.
Her.
Herregud, Charlie, hva foregår?
Vi må dra et sted der ingen finner oss.
Du må stole på meg.
Jeg kan holde dere trygge.
Ok? Jeg kan holde dere...
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com